Et tiltrængt skulderklap til KBU-lodtrækningssystemet
Det får en hård medfart i mange fora, men trods forbedringspotentialet har lodtrækningssystemet nogle klare fordele, skriver medicinstuderende Milan Mohammad.
![cover](/_next/image?url=https%3A%2F%2Fcontent.ugeskriftet.dk%2Fsites%2Fdefault%2Ffiles%2F2023-02%2Flodder.jpg&w=3840&q=75)
»Lad os sammen tale sundhedsvæsnet op« – sådan lød titlen på et nyligt debatindlæg af professor Ulrik Lassen i Ugeskrift for Læger [1], og denne kronik skrives netop på den baggrund. Fokusset er ikke på selve KBU’en, men lodtrækningssystemet, der fordeler os. Det får en hård medfart i mange fora, men trods forbedringspotentialet har lodtrækningssystemet nogle klare fordele.
Ulrik Lassen argumenterer for, at »efter min mening skal sundhedsvæsenet tales op. Vi skal ud af den negative spiral«. Indlægget handler overordnet om sundhedsvæsenet, men tendensen er, at vi generelt i sundhedsvæsenet er meget kritiske (hvilket med rette er essentielt for at sætte fokus på områder med forbedringspotentiale), men alle de gode elementer får ofte beskeden opmærksomhed. I denne kronik ønskes der at sætte fokus på nogle af fordelene ved KBU-lodtrækningssystemet, selvom det fuldt ud anerkendes, at det har sine udfordringer og begrænsninger.
Ugeskrift for Læger bragte for nylig et indlæg [2], hvor der blev udtrykt frustration og bekymring over det nuværende KBU-system, hvor man som kommende KBU-læge skal vælge turnusforløb baseret på et tilfældigt nummer tildelt ved lodtrækning med passagen: »Vi løber stærkt, men for nogle af os er det udsigten til lodtrækningssystemets ubarmhjertighed, der gør, at vi falder og slår os«. Ud fra et isoleret personligt perspektiv kan den potentielt »ubarmhjertige« situation af et uønsket KBU-forløb være ulykkelig, men for det danske sundhedsvæsen er der klare fordele.
»En fair model: Alle har samme chance for at trække et højt eller lavt nummer uden mulighed for strategisk tænkning«Milan Mohammad
Kunne man forestille sig at sende nyudklækkede jurister rundt i kongerigets styrelser via et lodtrækningssystem? Næppe – der vil lyde et ramaskrig af dimensioner. For læger er det dog anderledes, og den unikke præmis har stået soleklar, inden man søgte ind på medicinstudiet. Når først sådan et system er indført, ryger det ikke lige på porten igen – ligesom værnepligten for mænd, hvor det i høj grad har været baseret på frivillighed, men lodtrækningssystemet er bibeholdt.
For at få autorisation til selvstændigt virke som læge skal man igennem KBU’en og den dertilhørende lodtrækning. En grundlæggende præmis for lodtrækningen er, at den er fuldstændig tilfældig for alle. Lodtrækningen tager ikke højde for, om du har børn, forsket under studietiden, lavet en masse frivilligt arbejde, scoret gode karakter eller kender de rigtige folk.
1. En fair model: Alle har samme chance for at trække et højt eller lavt nummer uden mulighed for strategisk tænkning.
2. Sikrer lægedækning: Landets yngre læger mobiliseres og sikrer nødvendig lægedækning i hele landet, hvilket også øger vores troværdighed som lægestand. Der skabes dermed heller ikke A-hospitaler og B-hospitaler (i forhold til kvalifikationer).
3. Skrækhistorier er sjældne: Mange beretter, at de er positivt overraskede over velkomsten og de strukturerede arbejdsforhold i yderområderne. Ved en gennemgang af vores venner og bekendte får de fleste en KBU-plads relativt tæt på, mens skræmmehistorierne om, at folk bliver sendt langt væk, forbeholdes et fåtal. Under præmissen, at nogle hospitaler er »uønskede«, må det dog huskes, at det er en form for nulsumsspil. Desuden virker det til, at selv dem med højt nummer ender med en fortrøstningsfuld indstilling. Som en KBU-læge med nummer 444 formulerede det: »Jeg tænker, at jeg lige så godt kan vende det om og se mit dårlige nummer som en god mulighed« [3].
4. KBU-systemet er fleksibelt: Pladserne kan justeres med hensyn til på geografi og speciale, hvilket kan sikre en dynamisk stabil lægedækning.
5. Tid til mental forberedelse: Selv med et højt nummer er der tid til mental forberedelse, og man kan gennemsigtigt følge med i, hvornår de forskellige forløb bliver valgt og på denne baggrund træffe den bedste beslutning ud fra sit nummer.
6. Mulighed for koordinering med lægepartner: Det nuværende KBU-system giver derudover også mulighed for, at hvis ens partner også er læge, kan man søge om at trække nummer sammen. På denne måde ender man ikke mere end 50 kilometer fra sin partner.
7. Garanteret job fra dag 1: Vi står i den privilegerede situation, at vi er »sikret« et job et helt år frem. Mange faggrupper skeler misundeligt hen på nyuddannede læger, som generelt har en meget lav ledighed på arbejdsmarkedet.
Det er klart, at den nuværende KBU-lodtrækning har sine begrænsninger og kan skabe frustration blandt de kommende læger – netop som indlægget [2] skitserede. Hvad står så tilbage som alternative muligheder? Hvis vi skeler til vores nabolande og ser, hvordan de griber det an, vil man måske prise sig lykkelig for at studere medicin i Danmark. I Sverige og Norge gør man brug af et meritsystem. Her skal man ansøge om at få sin KBU-stilling, og den er ikke garanteret de første par år efter endt uddannelse. Typisk opnår man først en KBU-ansættelse efter flere års erfaring og kvalifikationer gennem flere uklassificerede stillinger, oftest langt væk fra studiebyen. Først derefter kan de påbegynde deres KBU og rejse mod specialisering. Skeler vi over mod USA, er det samlede karaktergennemsnit af stor betydning for, hvilket forløb man kan vælge. Sådan et system øger utvivlsomt usikkerheden og presset på medicinstuderende i en tid, hvor mange studerende i forvejen rapporterer om øget stress, udbrændthed og mistrivsel på medicinstudiet.
Aktuelt er forskellige matematiske algoritmebaserede modeller de mest konkurrencedygtige forslag til det nuværende lodtrækningssystem, men der har ikke været mere nyt omkring disse fra Sundhedsstyrelsens side, efter at en rapport fra VIVE i 2019 kortlagde fordele og ulemper [4]. For en god ordens skyld skal det nævnes, at en optimeret matematisk algoritmebaseret model fremstår som et fordelagtig alternativ, som gør det svært at være modstander af. Ved at prioritere adskillige forløb kan modellen muligvis sørge for, at flest muligt kan få deres prioriteter opfyldt og dermed sikre større tilfredshed [4]. Om denne model er en reel implementerbar mulighed, er fortsat uvist.
Vi har inden studiets start kendt spillereglerne. Derfor kan det ikke komme som en stor overraskelse, at man kan »risikere« et år, hvor man arbejder et geografisk »uhensigtsmæssigt« sted. Vi skal ikke i løbet af studietiden stresse over, om bestemte karakterer, netværk eller cv afgør, hvor vi ender henne – det ventes der til efter KBU-forløbet.
KBU-lodtrækningssystemet er ikke perfekt, som det står nu, men der er trods alt mange fordele. Lodtrækningen er en nem og effektiv måde at fordele pladserne på, og hvis der ikke er præsenteres et mere gennemsigtigt og retfærdigt system, som møder stor tilslutning blandt kommende læger, bør man for det nuværende ikke ændre på et system, der trods alt fungerer. Jeg vil slutte af med at citere nummer 563, som havde KBU i Holstebro: »Du må godt have lidt ondt af dig selv, men det skal nok gå« [5].