Bevægelse mod bedre work-life-balance
Med de nye aftaler bliver de vestdanske praktiserende læger, der måtte ønske det, fri for de traditionelt tungeste lægevagter i nattetimerne. Samtidig kan de skæve over til deres østdanske kolleger, der er helt fri for vagtarbejde, hvis de ønsker at bruge al arbejdstid i deres egen klinik.
Spørgsmålet er, hvad den mindre vagtbelastning kommer til at betyde for rekrutteringen til almen praksis. Og om almen praksis kommer til at tiltrække en anden type læger end sygehusene, nu hvor vagtarbejdet ikke fylder så meget?
Det vil ikke betyde det store, lyder svaret, hvis man spørger professor i sundhedsøkonomi Jakob Kjellberg fra VIVE.
»Selvom der har været en forpligtelse til at tage lægevagter, har mange jo kunnet slippe, uden der er sket dem noget, og man har kunnet betale sig fra vagterne. Så det vil nok ikke gøre den store forskel«, siger Jakob Kjellberg.
Desuden har almen praksis i årevis været gennem en udvikling, hvor lægerne har efterspurgt både deltid, mindre vagtbelastning og en bedre work-life-balance, pointerer han. Ligesom resten af samfundet.
»Den traditionelle hvide mandlige læge, som tidligere var det stereotype billede af den praktiserende læge, er blevet en truet race i dag. De læger, der bliver uddannet i dag, er markant anderledes og efterspørger andre arbejdsvilkår end det arbejdsliv, den mandlige læge fra 1980’erne havde. De nye læger vil have deltid, færre vagter og bedre work-life-balance, og det hænger formentlig også sammen med en anden kønsfordeling i faget. Mændene vil ganske vist også have deltid, men rent statistisk ser vi en større drift mod deltid i kvindeligt dominerede fag end i mandligt dominerede fag«, siger Jakob Kjellberg.
Derfor mener han da også, at de nye lægevagtsaftaler ganske fornuftigt afspejler tidens tendenser. Og er det muliges kunst.
»Aftalerne er udtryk for de hårde faktiske forhold i jernindustrien. For det første efterspørger Sundhedsstyrelsen opstramning og et mere enstrenget system, for det andet er der en udpræget modvilje mod vagtarbejde. De praktiserende læger har ikke den store vilje, lyst, mulighed, evne – kald det, hvad du vil – til at påtage sig vagtarbejde. Modviljen er opstået, fordi lægerne ikke er supersultne og har rigeligt andet at tjene deres penge på i dag«, siger Jakob Kjellberg.
Men det handler ikke kun om lægerne, understreger han. Det er en generel tendens i rige samfund.
»Overalt i alle mulige andre brancher er vagtarbejde på skæve tidspunkter blevet mindre attraktivt. Fokus har forskubbet sig, og det har medført, at vagtarbejde opfattes som endnu mere træls i dag, fordi det går ud over familie, fritid og work-life-balance. Det er en naturlig og uundgåelig del af, at vi er blevet rigere, og at vi har fået overskud til at værdsætte og prioritere andre ting i vores liv«.
Hvilke konsekvenser tror du, at de nye lægevagtsaftaler vil få for patienterne?
»Når vi taler om konsekvenser for patienterne, så skal vi huske på, at den måde, som vi traditionelt har lavet lægevagt på i Danmark, har været ret unik og noget, som man har skullet lede med tættekam efter for at finde mage til i andre lande. Det mest almindelige er, at man som borger ringer ind til et center, som typisk er bemandet med nogle sygeplejersker i frontlinjen, der foretager den indledende triagering. På den måde bliver vores lægevagt måske mere en afspejling af, hvordan det foregår andre steder, og de studier, der har været gennemført, har ikke kunnet påvise kvalitetsmæssige problemer«, siger Jakob Kjellberg.
I både Region Syddanmark og Region Sjælland har regionen og lægerne været uenige om antallet af konsultationssteder. Politikerne ønskede i modsætning til lægerne at bevare en model med flere små konsultationssteder med kort åbningstid.
»Der er interessemodsætninger, men jeg tror heller ikke, at antallet af konsultationssteder er så vigtigt for kvaliteten af lægevagten. I forvejen var åbningstiden jo så begrænset, så det reelt ikke var et regulært tilbud. Det var illusorisk. Det var jo ikke virkeligheden«, siger Jakob Kjellberg.